- Arthur? - Nej, det er King Kong.
- Ringer du til politiet? - Hvorfor dog?
Fordi jeg lægger den her om din hals og kværker dig.
Galgen skræmmer mig ikke, din sæk.
- Har du drukket, Arthur? - "Har du drukket, Arthur?"
Det er dejligt, at du er kommet hjem. Gudskelov, du er kommet hjem.
Det kalder jeg sgu sarkasme.
Jeg mener det skam, Arthur. Jeg troede, du havde forladt mig.
- Det har jeg også. - Det må du ikke sige.
Hvorfor skulle jeg dog sove her på den sømmåtte?
Fordi jeg er her.
Hvad mener du?
Jeg kan ikke holde ud at være alene.
Det kan jeg ikke. Det ved jeg.
- Jeg har sågar... - Hvad har du?
- Jeg har læbestift på. - Det har du da altid.
Nej, på...
på mine...
På brystvorterne? Har du det?
- Det ville du jo gerne have. - Det er jo fantastisk.
Hvordan kunne du vide, at jeg ville komme hjem i aften?
Det gjorde jeg ikke.
Har du taget det på hver aften for en sikkerheds skyld?
- Jeg ønskede, du skulle komme hjem. - Må jeg se?
Nå, så det er det samme.
Nej, det er ikke det samme. Men du...
- Jeg er genert. - Jeg er da din mand.
Joanie... Du altforbarmende!
Kan du lide det?
- Ja, det er sgu smukt. - Du må altså ikke bande, Arthur.
Så har du jo hørt, hvad jeg sagde.
Sikken fin, lille rosenknop.
- Hvor har du været henne? - På forretningsrejse.
- Er de lige så fine som...? - Som hvad?
Lige så fine som hendes? Som Bettys?
- Hvis? - Bettys?
- Hvad ævler du om? - Hun...
- Ud med sproget. - Hun flirter med dig.
Det tror du, ja.
Hende ville jeg ikke røre med en ildtang.
Hvor har du det fra?
Det er bare... noget...
- Jeg har haft det på fornemmelsen. - Så var din fornemmelse forkert.
- Du har været i seng med en, ikke? - Ikke siden vi blev gift.
- Mener du...? - Jeg mener det, jeg siger.
Hører du ikke, hvad jeg siger? Ingen!
Jeg har altid haft en... Førhen var jeg...
Du har haft lyst til det, ikke? Sig sandheden.
Jeg siger også sandheden. Må jeg falde død om, hvis jeg ikke gør.
Du har haft lyst til det, ikke?
Det er ikke det samme som at gøre det, vel?
Hvad ville du sige til, at jeg ville gøre det med en anden?
Tja...
Det ville jeg ikke have noget imod.
Men jeg vil ikke.
Nej, det vil du vel ikke.
- Hvorfor vil du det så? - Fordi...
Fordi... Fordi jeg måske ikke er lige så god som dig.
Det handler ikke om at være god, hvis man ikke er fristet.
Jeg tænker bare aldrig på det.
Måske...
Måske er mænd...
De er ikke som damer, mener jeg.
- Men de fleste mænd... - Er døde indeni... og udenpå.
- Jeg har tænkt på noget... - Og?
Måske var det hele min skyld.
Nogle gange tror jeg...
Fortsæt.
Hvis det var mørkt nok udenfor, kunne jeg kneppe min egen mormor.
Føj, hvor var det grimt at sige sådan om din egen mormor.
- Det er jo bare et ord! - Nej, Arthur.
- Jeg har hørt en historie... - Det var dog det værste.
Hør nu efter. Vær sød at høre efter.
Den handler om et orkester. Sågar et kendt orkester.
De har en sanger og en sangerinde.
Og på det hotel, hvor de spiller...
...der gav de elevatorføreren fem pund -
- for at stoppe mellem to etager og vende ryggen til.
- Hvorfor? - For at de kunne elske i elevatoren.
Kysse og sådan, mener du?
Nej, det andet.
Så er de jo bare dyr. Det ved du godt.
Er de det, Joan?
- Er de det? - Det er da det værste, jeg har hørt.
Jeg ville ønske... Jeg ville ønske...
Hvad ville du ønske?
- Ikke noget. Ikke noget... - Ville du ønske, at du var ham?
Det gør du. Det gør du jo.
Jeg ville ønske, at jeg kunne spille klaver.
- Hvad? - Eller på et andet instrument.
Et hvilket som helst instrument. Sågar en mundharmonika.
Hvorfor siger du sådan noget, Arthur?
Du har jo drukket, ikke?
Hør...
Jeg lytter, Arthur.
Arthur?
Du, natten og musikken vækker begæret i mig
Hele mit inderste gløder for dig
Du, natten og musikken lokker men kan vi mon blive et
når natten falder på og musikken er
Til dagen gryr og det atter bliver morgen
skal vore hjerter slå i samme takt
Morgenen kan give os et varsel
om at stjernerne slukkes igen
Kan vi blot leve for nuet
elske til nuet er slut
Men efter i nat og musikken varede nuet så kun ét minut?
Hvad laver du, Arthur?
- Jeg lader som om. - Hvad?
- Hvorfor? - At jeg har et orkester.
Skal vi ikke drikke en kop te?
- Så sent? - Kakao i stedet for.
- Jeg laver te. - Nej, det gør jeg.
Gør du det? På trods af at jeg sagde det ord?
- Du siger det ikke igen, vel? - Nej, aldrig, aldrig, aldrig...
- Er du træt? - Ja.
- Du ser træt ud. - Jeg er helt udkørt.
Klæd dig af, mens jeg laver te.
- Nu vasker du den vel ikke af? - Hvilket?
Læbestiften.
- Nej, jeg vasker den ikke af. - Du er en vaskeægte engel, Joan.
- Men vi er nødt til at tale sammen. - Ja.
- Vi må tale om alt. - Ja, det hele.
Ikke "det hele", Arthur.
Alt... Vi skal tale om alt.
Det er vi nødt til. Og det gør vi, ikke?
Jo, men du må ikke vaske den af. Det må du endelig ikke.
Nej, nej.
Alt...
Svæv af sted måne gul
svæv af sted til min sang
Giv mig dit smukke skin måne gul
Hos dig højt i det blå er der koldt ligeså
Lys på mig og min vej måne gul
I dit milde skin
føles altså godt
Du ved jeg er så ensom i nat
Kast dit lys varmt og klart
på min pi' kom nu snart
Jeg føler mig åh så hul måne gul.
- Skal vi slukke? - Når vi har talt sammen.
- Hvad skal vi tale om? - Hvorfor du forsvandt på den måde.
Og hvor du tog hen.
Da Irene og jeg drak te på Broadway, skete der noget besynderligt.
Der var en Vagabond, som spillede harmonika på gaden.
Irene og jeg gik på gaden, da jeg fik et underligt indfald.
Jeg troede pludselig, at det var dig, som stod der og spillede.
Der var noget ved ham...
- Lignede han mig? - Nej, egentlig ikke.
- Hvorfor troede du så, det var mig? - Det var noget...
Noget, der er svært at beskrive. Jeg fik kuldegysninger af det.
- Hvad spillede han? - En salme. Ikke særlig godt.
- Var han lidt underlig? - Tosset.
- Hvordan det? - Han takkede alle, der gik forbi.
- Hvad er der? - Ikke noget.
- Kender du ham? - Hvor skulle jeg dog kende ham fra?
- Hvorfor rejste du din vej? - Jeg havde fået nok.
- Af mig? Havde du fået nok af mig? - Du taler ned til mig.
- Jeg vil jo bare hjælpe dig. - Jeg taler, som jeg nu engang gør.
- Hør, hvordan du er. Og så pengene. - Fars penge?
- Nej, dine penge. - Jeg tænker på vores alderdom.
Til den tid har du ikke mig. Jeg vil bare have lidt kapital.
Er det for meget forlangt? Lidt kapital og lidt... ømhed.
Jeg har brug for dig. Det har jeg faktisk.
- Jeg vil ikke være ensom. - Men du vil ikke have mig ovenpå.
- Behøver du at sige sådan? - Du må da også gerne være øverst.
Betyder det der virkelig så meget?
Ja, selvfølgelig gør det det. Det er det allervigtigste.
- Kan vi ikke slukke lyset? - Vi har ikke talt færdigt.
De skal nok ikke i skole dag, miss Everson.
Nej.
De er min sønnesøns yndlingslærer, miss Evenson.
Hvad nytter det?
Er der nogen mening med livet?
Jeg regnede den ud for længe siden. Nodebladenes tid er forbi.
Tænk på radioen og det. Ingen står selv for underholdningen.
- Det er en skam. - Ja, på sin vis.
Men jeg vil hellere høre Lew Stones orkester end en barpianist.
- Måske nok. - Sådan er det.
- Arthur... - Undskyld.
- Der er penge i grammofonplader. - Dem ved du da ikke noget om.
Sange er vel sange, og dem ved jeg noget om.
Jeg ved en del om sange og kan skelne mellem hit og flop.
- Hvad er et flop? - En fiaskosang. Det kan jeg høre.
- Det har du ikke altid kunnet. - Det er på grund af ejerne.
Halvdelen af dem er stokdøve.
- Og du vil have... - Din egen forretning.
- Det er risikabelt. - Overhovedet ikke.
Jeg skal bare have lidt startkapital. Det er det, der gør udslaget, skat.
- Sæt, du mister det hele. - Din fars penge er i gode hænder.
- Vi har intet at falde tilbage på. - Kun dobbeltsengen.
- Nu svigter du mig vel ikke? - Nej, jeg har jo sagt ja til det.
Tænk, hvad lidt læbestift de rette steder kan gøre.
- Var det ikke dejligt? - Jo.
Lidt kapital og lidt ømhed. Det kommer du ikke til at fortryde.
"Kongens søn klatrede op ad fletningerne."
"I tårnkammeret fandt han dog ikke Rapunzel, men derimod heksen."
"'Aha, ' råbte den onde heks med sin hæse stemme. 'Aha'."
"Din smukke fugl er fløjet fra reden."
"Du har mistet Rapunzel for evigt og altid."
"Du får hende aldrig mere at se. Aldrig mere."
"Aldrig"
Fortsæt, frøken.
Stille.
"Hendes ord gjorde prinsen så fortvivlet -
- at han sprang ned fra tårnet."
"Han døde ikke, men landede i et tjørnekrat."
"Tjørnens torne stak ham i øjnene og gjorde ham blind."
"Ude i stand til at se strejfede han om i skoven -
- og levede af rødder og bær, han lugtede og følte sig frem til."
"På den måde vandrede den stakkels prins rundt i mange år."
"Men en dag kom han til den ørken, heksen havde efterladt Rapunzel i."
"I de knastørre omgivelser levede hun under kummerlige kår-
- med sine tvillinger, en lille dreng og en lille pige."
"Prinsen hørte en stemme..."
"En stemme, han genkendte."
"Uden at kunne se vaklede han hen mod den, og da så Rapunzel ham."
"Hun løb ham i møde -
-faldt ham om halsen og græd."
"Åh, hvor hun græd."
"To af hendes tårer løb ned i hans øjne -
- og hans øjne blev klare, så han atter kunne se."
"Derpå levede de lykkeligt til deres dages ende."
Frøken...? Hvad med tvillingerne, frøken?
- Hvad er der med dem? - Hun var jo ikke gift.
Ti stille, for fanden.
Kærligheden kan fjerne al din smerte
Der' ikke noget kærligheden ikke kan
Kærligheden kan fjerne al din smerte
Er du frisk på en romance eller to?
Et lille kys kan peppe dig op et lille kram kan varme dig
Drømmen er din bedste ven spænding giver dig mod på livet igen
Kærligheden er din ven når den bor i dit hjerte
Kærligheden kan fjerne al din smerte.
Det var bedre.
- Goddag, frøken. - Hvem er det?
- De kender mig ikke. Noget galt? - Nej. Hvad vil De?
Det er min bil, som holder deroppe. Kan De se den? Jeg holder pause.
Jeg kan desværre... Undskyld.
Undskyld, frøken.
De kan ikke... De kan jo ikke se.
- Nej, ikke særlig godt. - Er det ikke farligt?
- Jorden er jo ujævn. - Nej, jeg har gået her mange gange.
- Bor De i nærheden? - Ja, i huset omme bag træerne.
- Vil De have selskab? - Tak, men jeg er vant til...
Jeg er på vej til Gloucester fra London og er i god tid.
- Jeg trænger til at strække benene. - Det er pænt af Dem, men nej tak.
- De har end ikke en stok. - Det er vores jord.
- Er jeg trængt ind på jeres grund? - Ja.
Undskyld. Det så ikke privat ud.
- Det gør ikke noget. Farvel. - Farvel.
Jeg glemmer aldrig det her. Aldrig!
De er den smukkeste unge dame, jeg har set.
Undskyld, at jeg siger det, men jeg kunne ikke lade være.
Jeg ville give min højre arm, for at De kunne se igen.
Jeg ved ikke, hvad jeg ville gøre, hvis...
Tage trusserne af dig.
Pas godt på dig selv. Gør det. Pas på dig selv.
- Alf! Kom herhen. - Arthur.
- Her er jo stuvende fuldt. - Folk har penge. Hvad vil du have?
Det mærker jeg ikke meget til. Øl og porter. Halvt af hvert.
- Sikken larm. - For meget med venstre hånd.
Det er muligt, men jeg synes, at der mangler humor i melodierne.
- Jeg kan bedst lide de gamle sange. - To shilling for et par øl.
Hvad skal det ende med? Tak skal du have. Skål.
- Får du solgt nogle børster? - Det må du ikke spørge om.
Jeg har banket på hos 200 i dag -
- og har fået seks bestillinger. Den ene var på en toiletbørste.
Noder går også dårligt.
- Hvor kommer pengene så fra? - Jeg har solgt mine sidste noder.
Grammofonplader er det nye. Jeg har fået forretning.
- Du er nok steget i graderne. - Jeg har en investor.
Held og lykke, Arthur.
Kan du huske, hvad vi talte om, sidst vi mødtes?
- Det var her i Gloucester. - Jeg var ikke mig selv.
- Jeg troede, du havde fundet noget. - Ja, en pige.
Jeg mente en måde at anskue livet på. Kan du følge mig?
- Jeg søger videre. - Jeg troede, du havde fundet det.
- Det sidder mellem benene. - Gør det?
Eller i maven. Øl og syltede agurker.
Er det virkelig det?
Han hamrer for hårdt med venstre hånd.
- På dig lød det, som om... - Jeg havde ikke fået noget.
- Men det har du nu? - Ja.
Arthur!
- Hej, skat. Er du alene? - Ja, de er på aftenholdet.
- Hvornår kommer de hjem? - Ved ellevetiden.
- Tænk at arbejde så sent. - De er glade for at have arbejde.
Sådan er vi jo så forskellige.
- Jeg er lige kommet fra skole. - Hvordan har spilopmagerne det?
Arthur...
- Hvorfor står vi her? - Jeg ved ikke, om du må komme ind.
Hvorfor siger du det?
Skat, dog...
Du må nok hellere komme ind.
- Jeg har ikke været på de kanter. - Og du har heller ikke skrevet.
- Hvorfor har du ikke skrevet? - Det var forkert. Men nu er jeg her.
- Hvorfor er du kommet? - For din skyld, elskede.
Er jeg din elskede?
Det lyder ikke særlig pænt, men nu, hvor jeg ser dig...
Ja, min elskede.
- Og når du ikke ser mig? - Skal vi tale om det her?
- Jeg vil helst ikke tale lige nu. - Hvad vil du så?
Kysse dig.
Er det alt?
- Sandheden er... - Ja, sig sandheden.
Jeg kan ikke blive så længe.
- Hvorfor er du kommet? - For at se dig.
Et øjeblik? Nogle minutter?
- Nej, hvad er der galt med dig? - Hvad der er galt med mig?
Vil du gerne vide det?
Vi er jo voksne. Vi har ikke lovet hinanden noget.
- Er du gift? - Hvorfor spørger du om det?
Ja, det er du...
Eileen, er det sådan, at du har...
Kan du ikke lave en kop te, Eileen?
Vil du ikke nok lade være med det der? Ellers begynder jeg.
- Hvad skulle du græde for? - Det ved jeg ikke.
Men det er, som om alt...
Jeg laver te.
Den burde egentlig trække lidt. Vil du have sukker i?
To skefulde, tak.
Jeg er med barn.
- Hvor ved du det fra? Er du sikker? - Helt sikker?
- Ved din far eller andre det? - Nej, kun lægen.
Undskyld, men har du i sinde...? Får du det fjernet?
- Hvad mener du? - Få det fjernet. Nej, ikke sådan.
- Vil du have barnet? - Er du sød at sætte dig ned?
- Har I børn? - Nej, det har vi ikke.
Hvis du lyver igen, stikker jeg en kniv i dig.
- Du godeste, Eileen. - Sandheden. Så er du sød.
På æresord...
Nej, vi har ingen børn.
- Men du bor sammen med din kone? - Jeg...
Nå... javel.
- Hvad vil du gøre? - Spørgsmålet er, hvad du vil gøre.
Mig?
Ja, hvad pokker skal jeg gøre?
Jeg mister mit arbejde. Frøken Everson og hende barn.
Det kan de selvfølgelig ikke have.
- Jeg bliver nødt til at flytte. - Gør du det?
Ja, det gør du vel... I guder!
- Jeg var selv ude om det. - Det må du ikke sige.
Jeg troede på dig, Arthur. Hvor dum kan man egentlig være?
- Jeg... - Ja?
Jeg troede selv på det.
Forstår du det?
- Ja. - Det gør du jo. Du forstår det.
- Jeg ville have dig. - Ville du.
Åh ja.
Det vil du stadig, ikke sandt?
Jo, det vil jeg stadig.
- Utrolig meget. - Du milde.
Hvad er der?
Jeg har aldrig før hørt en kvinde sige sådan.
- Det er ikke pænt, vel? - Det er enestående.
- Jeg tænker på det hele tiden. - På hvad?
- Den anden gang... - Da de andre var på arbejde.
Ja, det var fantastisk. Den store bløde seng.
Men...
Men hvad? Hvad, Eileen?
Du rejste igen.
Ja...
Det var vel det. Ikke sandt?
Du... Sæt nu, du og jeg var gift.
Nej, hør nu her. Sæt, vi var gift.
Jeg ævler bare løs. Jeg har hørt en historie...
' Må jeg ryge? Ryger du? - Nej.
Ser du...
Jeg har hørt en historie, der skulle være sand.
I et kendt orkester... De har en sanger og en sangerinde.
- Hvad har det med? - Hør nu bare lige efter.
De spillede på et stort hotel i West End.
De gav elevatorføreren fem pund -
- for at stoppe elevatoren mellem to etager og vende ryggen til.
- Gør folk den slags? - Hvad, Eileen?
- Elsker i en elevator? - Kysser hinanden, mener du?
Nå, var det det hele?
Du er fantastisk. Du vidste præcis, hvad jeg talte om.
Kunne du finde på sådan noget?
- Mellem hvilke to etager, Arthur? - Eileen!
Du er en perle. En perle.
Åh, din slemme mand
Du ta'r kærligheden hvor du kan
Her og der og hvor du kan
Åh, din stygge mand
Du kan ikk' narre mig Ingen er så slem, så slem som dig
Men det er dig der skal spille på mine streng'
Åh, din slemme, slemme dreng
Du er både sød og sexet
Jeg ved hvad du tænker på
du gør mig helt ekset
Fyr op under mig så vi to kan lege
Din stygge mand jeg har ikke mødt en anden som kan
være så slem og fin som han åh, din slemme mand.
Åh, din slemme mand.
Tak, frue.
Tak, hr.
Ja, det var det hele.
- Det var ikke meget. - Der er ingen, som stopper der.
Jo, nogle gjorde da. Man skulle tro, at folk var klogere.
Tænk at lade en blind pige gå omkring på den måde.
- Hun gik aldrig ad vejen. - Hvem som helst kan have set hende.
Kun en, som vidste, at hun var der.
- Hvorfor det? - Stien kan ikke ses fra vejen.
Han kendte til den eller vidste, at hun var der.
Eller også stødte han tilfældigvis på hende.
Det er sandt. Hun kunne jo ikke se ham.
En stærk mand og en blind pige.
Det er rædsomt. Galgen er for mild en straf.
En rigtig stærk mand.
- Mærkerne på hendes hals... - Ja.
De kunne stamme fra King Kong.
- King Kong i bil, i så fald. - Ikke nødvendigvis.
- Medmindre det var en herfra... - En af vagabonderne måske.
Der er flere end nogensinde før. Og det er vejen til London.
- Skal det hertil Gloucester? - Senere... Senere.
For inden da vil jeg selv have lov at se på det.
- Vi har ikke meget at gå efter. - Ikke som det ser ud nu.
Manna fra himlen?
Ægget skal ikke lære hønen, min dreng.
- Skal jeg hjælpe med bøgerne? - Nej, løb du bare hjem, min dreng.
Hvis du ikke vil smage spanskrøret, skal du se dig for.
Ja, rektor.
- Er alt vel, frøken Everson? - Ja, hr. rektor.
Jeg... Har du travlt med at komme hjem?
Nej, ikke ligefrem.
- Er der ingen, der henter dig? - Nej.
Heller ikke herren i bilen?
- Nej, hvorfor da? - Ikke for noget.
Jeg vil dog gerne tale med dig, hvis det er i orden.
I fortrolighed.
Har drengene nu lavet spilopper igen?
Nej, det drejer sig ikke om eleverne. I hvert ikke om deres opførsel.
Har det noget med mig at gøre?
Vi to har kendt hinanden i rigtig mange år, Eileen.
Åh nej... Den slags sætninger indleder aldrig noget godt.
Sætninger som: "Hvis jeg skal være ærlig..."
"Tag det ikke ilde op, men..."
Det der hang der også, da jeg var barn.
Jeg har ikke kigget på det...
i noget, der ligner 20-30 år.
Ikke siden jeg havde de mindste klasser.
Månederne har jo heller ikke forandret sig det store.
Det er de vel nærmest ene om.
Hvad ville De gerne tale med mig om, mr. Warner?
Sne i januar, februar regn.
I marts blæser vinden, april har sol igen.
Maj er blomsternes tid, i juni danser bladene.
Juli er lange dage, august er gyldent korn.
I september modner æblerne, i oktober bliver det koldt.
Novemberhimlen grå og trist, med december...
kommer julefryd.
Ja, det er pudsigt, at man husker den slags enkle remser.
Ser du, Eileen...
Jeg kan huske, at du fremsagde det, da du var en af mine små elever.
Du stod der. Foran klassen.
Du havde et lille blåt hårbånd.
Dr. Bartholomew sidder i skolebestyrelsen, ikke?
I september bliver æblerne modne...
Æblet, ja...
Jeg vil ikke være blasfemisk, Eileen.
Men jeg mener ikke, Første Mosebog tegner det rette billede af Eva.
Hvis jeg ser mig omkring eller ind i mit hjerte -
- så er det noget mere sandsynligt-
- at det var Eva, som fristede Eva.
Mr. Warner, De har jo tårer...
- Det er muligt... - Jeg vil gerne sige undskyld.
Hvad skal det dog ikke ende med, Eileen?
- Hvad mener De nu...? - Børnene her.
Der er et træ, som en af eleverne har tegnet.
Det minder om en diamant med forskellige frugter på samme gren.
- Det er en grønthandlers træ. - Nej, et træ fra Edens have.
Det er sådan, de opfatter det.
Jeg tror, de opfatter verden omkring dem på en måde...
På en måde, som de lægger fra sig.
De lægger den ikke blot fra sig. Den går i glemmebogen.
Ja...
- Så hvorfor...? - Fortsæt. Sig det.
Tidspunktet er nok ikke så velvalgt-
- og det lyder ikke pænt... Tilgiv mig.
Hvis De synes, at børn er sådan, hvorfor...?
- Hvorfor slår jeg dem så? - Ja.
For at de kan blive minearbejdere. Hvad skal de bruge visioner til?
Diamantformede træer og minder om Edens have?
De kan nøjes med billig musik. Billig musik...
og øl og kegler.
- Det er jo... - Forfærdeligt.
Ja... ja.
Nogle gange er livet ikke særlig rummeligt.
Det er retfærdigt, hvis man holder sig til reglerne.
Reglerne, mr. Warner... Men hvis?
Vi skal ikke sætte spørgsmålstegn ved dem, min ven.
- Aldrig? - Jo, men man betaler prisen for det.
Medmindre...
man undgår at blive opdaget.
Ja...
Undskyld, men... Skal I giftes?
Det kan desværre ikke svare på. Vi når det ikke, før barnet kommer.
- Han skulle have en dragt prygl. - Ja, det skulle han nok.
Hvad vil din far og dine brødre gøre ved det?
- Ikke noget. De ved det ikke endnu. - Er det ham med bilen?
- Er han gift? - Jeg vil ikke tale om det.
Men hvad har du i sinde at gøre?
Jeg er klar over, at jeg ikke kan fortsætte som lærer.
Nej...
Kan jeg få lov at blive måneden ud?
Nå, sådan.
Så fik vi det på det rene.
- Må jeg blive ugen ud? - Ja, naturligvis, min ven.
Tak.
Det her er... den værste dag i mit liv.
- Det må De ikke sige. - Det er det.
- Jeg er frygtelig ked af det. - Noget...
Noget ganske særligt...
Noget, der kan gøre mig glad -
- forsvinder ud af mit liv, når du forlader vores lille skole.
Jeg får ikke lyst til at komme her mere.
Så, så...
Du forstår det ikke.
Og hvis du havde gjort det-
- ville du blive forfærdet.
Tag det ikke ilde op.
Du får brug for flere penge, end du tror.
Det er desværre ikke meget, så brug dem med omtanke.
- Jeg vil helst ikke have noget. - Vær nu ikke dum.
Rektor Warner...
Det her glemmer jeg aldrig. Det er utrolig pænt af Dem.
Noget ganske særligt og noget, der gør mig rigtig glad, min egen.
Nu flirter rektoren med mig.
Jeg ved, der er træer med form som diamanter.
Det har jeg ikke glemt.
Jeg holder af dig
holder af dig, min ven
Hverdagens sorger
hverdagens slid
forsvinder i mørket
når jeg har dig her
Jeg holder af dig
Holder af dig, min ven.
Ens længsel forsvinder aldrig, mr. Warner.
Det ville ellers være det bedste, frøken Everson.
- Det er jeg ikke enig i. - Farvel, min ven.
Farvel.
- Pas rigtig godt på dig selv. - Det skal jeg nok.
Sne i januar, februar regn.
I marts blæser vinden...
FARVEL BØRN
Luk øjnene...
stå på et ben...
og tæl så til ti.
Meget, meget langsomt.
- Undskyld, frøken. De kan ikke se. - Nej, ikke særlig godt.
Er det ikke farligt at går her? Jorden er jo ujævn.
- Nej, jeg har gået her mange gange. - Bor De i nærheden?
Ja, i huset omme bag træerne.
Hvor er du, min skønne?
Det kan nok ikke være anderledes, Eileen.
- Du rejser vel ikke i aften? - Nej, ikke i aften.
Jeg tager bussen til Gloucester i morgen tidlig.
- Og så til London? - Jeg tager toget til Paddington.
- Det er farligt at være der. - Sludder og vrøvl.
- Dave har ret. Der kan ske en masse. - Jeg kan godt passe på mig selv.
Du har jo ikke noget sted at bo.
Jeg skriver til jer i morgen. Et brev til hver.
Vi holder kontakten ved lige. Jeg finder et værelse.
- Jeg har penge til en hel måned. - Det er dyrt at bo der.
Et værelse kan koste to pund om ugen uden mad.
- Pjat. - Tom Wintle har været der...
- Han kan fare vild i Gloucester. - Du har kun været i London én gang.
Der er ikke noget at diskutere. Jeg har besluttet mig.
Det kan nok ikke være anderledes.
Hvordan skal vi klare os? Har du tænkt på det?
- I klarer jer. Det ved du da. - Vel gør jeg ej.
- Og vi kommer til at savne din løn. - Jeg er frygtelig ked af det.
- Det bliver vi ikke mætte af. - Ti så stille!
Ito...
- Rejser du, fordi vi skændes? - Vi mener det jo ikke.
Det ved jeg godt. Men hold nu sammen og tænk på far.
Det ville jeg ønske, at du ville. Jeg vil ikke have, at du rejser.
- Far... - Det er Arthur, ikke? Pralhalsen.
Jeg gør det for min egen skyld.
Er der noget galt med dig, Eileen?
Nej, Maurice. Det skal du ikke være bange for.
- Vi får det værre. Glem ikke det. - Det gør jeg heller ikke.
Jeg bryder ikke så meget kul mere. Hvor skal pengene komme fra?
- Du kan da ikke forvente... - Du skal ikke pege fingre ad hende.
- Det gør jeg da heller ikke. - Hvad er det så? Storetåen?
Jeg har truffet en beslutning, og det er trods alt mit liv.
- Ja, men... - Jeg har taget min tøm her.
Jeg har lavet mad, gjort rent og bidraget til husholdningen.
- Det kan nok ikke være anderledes. - Ti nu stille.
Forstår du ikke, hvad jeg siger? Jeg er i min gode ret til det.
Jeg er fyldt 21, jeg har arbejdet, og nu trænger jeg til noget andet.
- Hvis du skulle giftes... - Så ville det have været det samme.
- Held og lykke, Eileen. - Det ønsker vi dig alle sammen.
Det ved jeg godt, at I gør.
Vi ønsker det bedste for dig. Gud være med dig.
Det her kommer I til at fortryde. Det kan jeg godt sige jer.
Vil du have en smøg?
Hvad er der galt? Er du stum?
Undskyld, miss...
Jeg tænkte på, om jeg måtte kigge lidt i Radio Times?
- Ja, men der står ikke ret meget. - Det gør der aldrig.
Jeg ville se, om de sender fra kampen i Albert Hall.
Jeg foretrækker nu Henry Hall.
- Ja, også hans danseorkester. - Friskt. Meget friskt.
Jeg er faktisk selv i branchen. På en måde...
Min mand er sangskriver. Vi skal mødes i London.
Det er det gode ved lange rejser. Man ved aldrig, hvem man møder.
Hvad man dog ikke må høre.
Det bliver faktisk herligt at komme tilbage til London igen.
- Livet begynder på Oxford Circus. - Hvis man ikke har noget arbejde.
Eller hvis man har et.
Bort med alt trist luften er frisk
Radioen er tændt Den skratter lidt
Vintertid og sommertid ferietid og fornøjelsestid
Og Big Ben ringer når det er radiotid
Ved juletid og festtid og middagstid og foxtrottid
Og Big Ben ringer når det er radiotid
Gamle dage var anderledes glæderne var færre
Det er blevet bedre radioen spreder glæde
Herlig tid, en skøn, skøn tid en bedre tid til farmandtid
Og Big Ben ringer når det er radiotid.
- Arthur? - Det er bare mig.
- Hvor har du været? - Hvor jeg har været?
Jeg har sgu siddet hos panserne.
Har du læst om den blinde pige, der blev dræbt i Gloucestershire?
- Hvad...? - De mistænkte mig.
- Hvem? - Panserne! De fladpander!
Jeg har siddet på politistationen i fire timer!
Af hvilken grund, Arthur? Hvorfor?
Fordi jeg slog en streg. Ellers var jeg kommet som aftalt.
Jeg skulle selvfølgelig tisse der, hvor pigen blev myrdet, ikke?
Men... taler du sandt? Eller tager du gas på mig?
- Nej! Jeg er blevet afhørt. - Bare fordi du...
De troede, jeg var morderen, og at jeg kom tilbage til gerningsstedet.
Det var dog forfærdeligt, Arthur.
Og så fik de fat i ham stodderen fra Gloucester.
Heldigvis var jeg ude med de sidste varer, da pigen blev kvalt.
Havde jeg ikke haft et alibi, havde jeg fået et reb om halsen.
- Uhyggeligt, ikke? - Det var dog forfærdeligt.
Og ham, der gjorde det, voldtog hende først.
- Troede de, at du havde gjort det? - Tåbeligt, ikke? Sådan en sød pige.
- Hvor ved du fra, hvordan hun så ud? - De viste mig et billede af hende.
Stakkels lille... Jeg fik ikke engang en kop te!
Stakkels dig, elskede Arthur.
Jeg trænger faktisk til at blive trøstet.
- Har De sæbe og håndklæde? - Jeg har ikke nogen sæbe.
Det kan De købe i morgen. Badeværelset ligger ude på gangen.
Det må gæsterne bruge fra 8 til 10.30 om formiddagen -
- og kl. 20 til 22 om aftenen.
- Men ikke om søndagen, selvfølgelig. - Nej da.
Det er vist alt. Døren kan låses indefra. Godnat.
Godnat og tusind tak.
London!
Alt du vil have får du ej
Det er kærlighedens vej
Som den kom lad den gå
Det kan ikke gøre om
Vi skal skilles som vi mødtes
Alt du vil have får du ej
Vi tænkte aldrig på romantikkens farlige vej
Nu hvor det er forbi
kan vi være venner og ikke hade hinanden
Alt du vil have får du ej
Derfor siger jeg au revoir
Alt du vil have får du ej.
- Arthur? - Ja.
- Kan du ikke sove? - Nej.
Det skal nok gå altsammen. Bare tag det roligt.
Joanie?
Vil du godt holde om mig?
Vil du ikke nok holde om mig?
Tekster: Martin Ringtved PrimeText International
Tekstadmin.: www.primetext.tv PrimeText International